Har du noen gode grunner for å ønske skilsmisse?
Unnskyld meg.
Bihulene mine er veldig følsomme for irritasjon.
De siste fem månedene
tror jeg at jeg har pustet fritt med begge sidene i funksjon kanskje totalt én uke.
Jeg må kutte ut dette. Det kommer til å drepe meg.
Jeg hadde ikke røykt på 13 år.
Jeg beholdt den siste sigaretten fra den siste pakken min.
Jeg sa at hvis jeg aldri røyket den sigaretten,
så skulle jeg aldri røyke igjen. Punktum.
I 13 år beholdt jeg den sigaretten.
Her.
Jeg fikk dette etuiet laget til den.
Ser du?
13 år.
Og så, en torsdags ettermiddag,
kom Barbara for å snakke med meg.
Og da hun dro...
Du vet hvor jeg er hvis du ombestemmer deg.
Barbara og Oliver Rose.
Du ville ha hørt om dem hvis jeg ikke hadde holdt historien borte fra avisene.
Jeg synes du skal høre historien. Det kan ha betydning for deg.
Jeg skal ikke starte klokken ennå.
Honoraret mitt er $450 i timen.
Når en mann som tjener $450 i timen vil fortelle deg noe gratis,
så bør du høre etter.
De møttes... Storartet.
Det var de enige om.
Men slik jeg så det, hadde de aldri noen sjanse.
Det var sesongens siste dag i Nantucket.
En nordøstlig vind blåste de siste turistene av øya.
I DAG: AUKSJON PÅ DØDSBO
KINESISK MENNESKEFIGUR, 1700-TALLET, 200 TIL 250
Neste objekt er en utsøkt japansk utskjæring, cirka 1700.
Uvanlig relieff av en Shinto-gudinne, med mye detaljer.
- Orientens... - $10!
Jeg har $10 fra den overilte unge mannen i den grå regnfrakken.
- Hører jeg 15? - 11.
$11. Mine damer og herrer, hører jeg 15?
- 20. - Jeg har $20, mine damer og herrer.
Hører jeg 25 for denne eksepsjonelt utsøkte figuren?
- $30. - 31.
$31. Greit, jeg har $31, mine damer og herrer. Er det mitt siste bud?
Mine damer og herrer, 31 første gang...
- $40. - $40. 40. Hører jeg 45?
- 50. 5-0. - $50. Jeg har $50. Hører jeg 60?
$50 første gang. Annen gang.
Solgt til den pene dama i hvit genser.
- Vet du hvor mye den er verdt? - Hva så? Jeg skal ikke selge den.
$250.
Vel, da har jeg vel et godt øye.
Jeg må nå den siste ferja.
Vent nå litt. La meg bære den for deg. Her. Ta på denne.
- Jeg elsker regnet. - Å, Herregud, jeg elsker det også.
Jeg vet hva du tenker. Juss på Harvard... Å, å, å! Men jeg har stipend.
Jeg er ikke rik eller noe. Jeg er briljant.
- Hva med deg? - Jeg er verken rik eller briljant.
- Hvor går du på skole? - Madison. Jeg har stipend. Gymnastikk.
Jeg vet ikke. Kroppen min begynner å bli ganske stor.
Den er...
Som en pendel -jo lenger den er, jo saktere beveger den seg.
Bukkehoppingen og kolbøttene er ikke som før. Den statiske treningen er bra.
- Statiske treningen? - Ja.
Jeg elsker Nantucket.
Jeg rekker ikke ferja.
- Takk for at du fulgte meg. Ha det. - Vent. Hva heter du?
Barbara.
Vent nå litt. Jeg har en god idé.
Jeg beklager. Jeg beklager.
Aldri, aldri, aldri beklag deg for at du får serieorgasmer.
Jeg visste faktisk ikke at jeg kunne få det.
Å, velsigne deg.
Velsigne deg.
Hvis vi ender opp sammen,
så er dette den mest romantiske dagen i hele mitt liv.
Og hvis vi ikke gjør det,
så er jeg et skikkelig ludder.
Dette er en historie vi skal fortelle barnebarna våre.
Det er tilbakekomsten til den Hensynsløse Hevneren.
OK, det er sjette gangen. Slå av nå, skatt.
God jul, Bert.
- Skatt, gi meg de papirene. - Si vær så snill.
- Vær så snill. - Nei.
- Hvor er de? - Jeg har dem ikke.
- Godt forsøk. - Takk.
Hallo. Mamma er hjemme.
Kom bort hit med dere.
Opp med oss!
Kom igjen, dere.
- Greit. - Hei, skatt.
Ja, nå sitter du i den stolen. Forstått?
Vel, og du skal sitte i denne, unge dame.
- Hei. Jeg har med... - Er den til meg?
- Den grønne er til deg. - Å, takk.
Og den røde er til deg.
- Det er ikke lurt å gi dem søtsaker. - Å, nei. Det er det.
Jeg leste at unger som blir nektet godteri hele tiden,
de blir besatte av det, og de blir overvektige.
Med unger som får det hele tiden, da er det ingen sak - de blir normale.
Og her.
Å være servitør på julaften er veldig lønnsomt.
- Hva synes dere? - Fin.
OK.
Jeg må sette den på treet. Josh, se.
Hva synes du?
- Ser ut som folie. - Nei, du har rett. Den gjør ikke susen.
Jeg skal lære.
- La oss gå en tur. - Jeg må fullføre dette.
- Bare en rask spasertur. Kom igjen. - Det er iskaldt ute. Det snør.
Ja. Og jeg ber deg allikevel ta en spasertur.
Hvorfor, he?
- Hvor skal vi? - Bare til hjørnet.
Barbara, jeg har arbeid å gjøre. Jeg kan ikke vandre rundt her i snøen.
OK, vi er på hjørnet. Hva vil du gjøre nå? Gå tilbake?
- Nei, jeg vil ta en kjøretur i din bil. - Jeg har ikke noen bil.
- Har du kjøpt en Morgan til meg? - Ja.
Jeg tror det ikke. En Morgan. En Morgan.
- Kokkens bror tok den med fra England. - Den har litt rust. Jeg kan restaurere den.
- Hvor mye betalte du? - Det er en presang. Jeg brukte mine penger.
Dine penger er våre penger. Har vi råd til dette?
Du skal bli så vellykket at dette kan være vår siste sjanse til å bekymre oss for penger.
Kom igjen. Her. Hopp inn. Rattet er på høyre side.
- Er du lykkelig? - Jeg er hinsides lykke.
Jeg er gift.
Høres ut som et eventyr, gjør det ikke?
Og det var det.
Faren min pleide å si "Det er fire ting som forteller verden hvem en mann er."
"Hans hus, hans bil, hans kone og hans sko."
Oliver hadde ikke huset ennå, men han var helt klart på vei frem her i verden.
Han hadde bare vært i firmaet i seks måneder
da han inviterte seniorpartnerne bort til sin nye leilighet til middag.
Han hadde sitt øye på fremtiden.
Og det hadde jeg også.
For en kveld.
Elke, Elke. Vent nå litt.
Vi spiser med eldre mennesker nå. Hold den lukket.
- Hvor har du vært? Kom igjen. - Oliver, dette er Elke.
- Elke, dette er Oliver. - Hei.
Kom inn. Kom inn.
Skål for Oliver og Gavin
for en godt utført jobb på Kentucky versus Brunswick Kull.
Hør, hør!
- Litt av en rettstvist. - Mange takk.
Jeg kunne ikke gjort det uten deg, Oliver.
Denne mannen har et ansikt juryer ikke kan unngå å tro på.
Gavin sa til justisministeren at hvis han ikke fikk en avgjørelse,
så ville han stille kastrert til valg neste gang.
Vel, la oss drikke opp.
- God natt, mamma. - God natt, kjære dere.
- Mamma? - Ja?
Kan jeg ta med mer dessert opp på rommet?
OK! Sengetid. Kom igjen.
- Tror ikke det. - Kyss. Kyss.
Kyss pappa.
- God natt, kjære. - God natt.
- God natt, tøffen. - God natt, pappa.
Sov godt.
Jeg var kvapsete som barn. Ja.
- La oss spise. - Ja.
Å, himmel!
Hva slags smak er dette?
Nei, ikke si det. La meg nå tenke.
- Det er ikke epler. - Du har vel noen epleretter, kjære?
- Nei. Hvis du ikke mener bakte epler? - Svisker?
Nei. Vent nå litt. Dette er en veldig spesiell smak...
- Rosiner! - Det er ikke pærer.
Fersk fiken med litt konjakk.
- Fiken! Jeg ville aldri tenkt på fiken! - Det ville jeg aldri ha gjettet.
Det er fantastisk, er det ikke, Elke?
Det er helt utsøkt.
- Mrs. Marshall, mer vin? - Ja takk.
- Du har nydelig krystall. - Mange takk.
- Det er ikke Waterford. - Baccarat.
Da betaler vi våre medarbeidere for mye.
Vi fikk det faktisk ganske rimelig.
Det er en ganske interessant historie.
Vil du fortelle den, Barb?
Vel, vi var i Paris...
Det var vår femte bryllupsdag.
Vi tok lunsj på et vidunderlig sted i markedsområdet som het Pas-de-Cuchon.
- Pied de Cochon. - Takk.
Vi vandret rundt, og vi kom over
Rue de Paradis,
hvor Baccarat har sin fabrikk og museum.
Jeg visste ikke noe om dette før jeg møtte Oliver.
Moren min kjøpte sine glasser på super'n.
Dere vet, det slaget med opphøyde blomster som alltid skallet av etter noen få uker.
De var alltid gule, husker dere?
Her var vi i dette gedigne rommet med alt Baccarat hadde laget noensinne.
Enorme mengder krystall. Det var så vakkert.
Jeg mener, jeg følte...
Hva det enn heter.
Og plutselig, fra rommet ved siden av, så hørte vi lyden av glass som knuste.
Vel, jeg så på Oliver og Oliver så på meg, og så... Å, ja... Nei.
Før det kom det en stor, svart limousin.
Dette er viktig. Vel, før limousinen...
For å gjøre en lang historie kort, så hadde et par bestilt en design til bryllupsdagen sin.
Innen det var klart, var de i skilsmisseforhandlinger.
Kvinnen hadde knust sin halvdel,
og jeg overbeviste mannen om å selge oss sin halvdel billig - bare for å håne henne.
Og det er vår Baccarat-historie.
Vel, jeg tror alle hadde det gøy, gjør ikke du?
- For å gjøre en lang historie kort, nei. - Du bare fortsatte og fortsatte...
Fortell historiene dine selv neste gang hvis du er så redd for hva alle tenker.
Fittetryne!
- De er sjefene mine. - De er Gavins sjefer også.
Det hindret ham ikke i å få et fot-nummer under middagen.
Gavin bryr seg ikke om å bli partner. Han har ikke kone og unger. Det har jeg.
Vil du fortsette å bo i denne leiligheten?
For vi kan ikke kjøpe hus på lønnen til en medarbeider.
I hvert fall ikke et slikt hus som vi vil ha.
OK, jeg bryr meg om hva de tror. Jeg bryr meg, greit? Jeg bryr meg.
Skyt meg.
Og den falske latteren.
Det var en ekte latter.
OK. Greit, greit. Kanskje jeg gjorde for mye ut av den.
Jeg bare prøvde å holde ting i gang.
Herregud, jeg håper de ikke merket hvilken dust jeg er.
Det gjør de aldri.
"Kjære Huseier."
"Jeg elsker huset ditt!"
"Hvis du noensinne vurderer å selge, vær så snill og kontakt meg."
"Barbara Rose."
Mamma, jeg kommer for sent på treninga.
Du har gjort dette i ett år, og ingen har ringt.
Dette er et storartet hus. Jeg elsker dette huset.
Det er bortkastet tid.
Jeg vedder på at jeg får dette huset. Fem dollar.
Fytti...
- Hallo. - Jeg skulle bare legge igjen en lapp.
Så snilt. Vil du ikke komme inn?
Greit.
Jeg tror ikke vi har møtt hverandre.
- Barbara Rose. - Jeg er Maureen.
Jeg husker ikke mamma nevne deg, men hun hadde så mange venner.
- Jeg er veldig lei meg. - Mange takk. Hun gikk bort fredelig.
Hva skal jeg gjøre med dette gamle stedet?
Jeg har ikke lyst til å avertere det til salgs og ha en gjeng fremmede trampende inn her.
Hvis jeg bare kunne finne noen som ville elske det like høyt som mamma.
Det er viktigere for meg enn hvor mye penger vi får for det.
Hvis du kjenner noen som kunne være interessert...
- Kan vi gå opp og velge rom? - Vi kan gjøre hva vi vil. Det er vårt hus.
Hvem får velge først? Som om jeg trenger å spørre.
Ikke bli redd. Vi gjør det sammen.
Jeg føler meg bare litt rar.
Jeg mener... Dette huset er så vakkert, og vi bor her.
Er dette de vi er? Er dette meg?
- Jeg kommer tidlig hjem. - Hvor skal du?
På jobb. Skulle ønske jeg ikke måtte, men noen må betale for alt dette.
- Det er lørdag. - Kom igjen, dette er en storartet dag.
Du får gjøre all moroa.
Kjøkkenet først.
Alt ordnet seg for Rose-familien.
La meg si det på nytt.
Rose-familien jobbet for alt.
De neste seks årene jobbet Oliver hardt. Ble seniorpartner.
Ungene tok av over tredve kilo.
Og Barbara jobbet syv dager i uken,
for å skape det perfekte hjem Oliver alltid drømte om.
Ikke lett for en jente som vokste opp med å drikke melken sin
fra glasser med skår og gule blomster.
Det var millioner av valg, og hun vurderte dem alle.
Hun malte om alle bordene selv.
Det tok seks måneder å få gulvene helt riktige.
Hundre søndager for å finne de riktige Staffordshire-fiigurene og tallerkenene,
som hun hang opp over peisen.
Når du jobber så hardt med noe,
så må du til slutt avslutte det og møte det vanskelige spørsmålet:
"Hva er det igjen å gjøre?"
- Jobber du? - Ja. Er det viktig?
Ja. Ganske. Jeg håper det.
Stephanie Mayes ringte for å si takk for middagen her om dagen.
Hun sa at pâtéen jeg lagde var så god at jeg burde gjøre den til en forretning.
Jeg spurte om hun virkelig mente det, og det sa hun at hun gjorde,
så jeg tok en halv kilo bort til henne, og tjente $35.
Jeg hadde nesten glemt hvordan det føles å tjene penger.
- Solgte du lever til våre venner? - Hun betalte meg kontant, Oliver.
Det føltes annerledes enn de pengene jeg får når jeg hever en sjekk.
Det fikk meg til å ville bytte inn Volvoen med en av de
firehjulstrekkerne med store hjul og en motor med 200 hestekrefter.
Så jeg gjorde det. Jeg skal hente den i morgen.
Mange takk for at du fortalte meg det.
Og du tror at du trenger den? Jeg mener, Volvoen var en bra bil.
- Jeg skal betale for den med egne penger. - Hvor mye kostet den?
Greit, jeg vet at det var galskap, men jeg ville bare ha den, OK?
25.000.
Så du trenger bare å selge 300 kilo til av pâtéen.
Kanskje jeg gjør det. Kanskje jeg starter et firma.
- Men hvis du ikke vil at jeg skal... - Nei. Nei, nei, nei, nei. Gjør det.
Gjør det. Gjør det.
Jeg gjør det.
Vent nå litt. Hold an. Jeg forstår ikke dette. Hva er...
Hva er dette?
Jeg sa at jeg skulle klare det.
Ja, og da jeg ikke så det skje, gikk jeg til Ed og avtalte intervjuet.
- Jeg ville ha gjort det. - Noen ganger trenger du et lite dytt.
Vi trenger alle et lite dytt.
Vi ble enige om at hvis du skal gjøre denne lever-greia,
så trenger vi noen til å ta seg av huset, ikke sant?
Sant, Oliver. Rett igjen.
Kom igjen. Ikke la oss krangle, OK? Bare tenk litt på det.
Hvis du ikke vil intervjue den dama, så sender jeg henne hjem.
Jeg prøver bare å gjøre livet ditt enklere.
Det virker bare rart å ha en fremmed boende under mitt tak, OK?
Gjør det ikke? Jeg mener ikke bare for oss, men for deg også.
- Men du gjør vel dette hele tiden? - Nei, nei.
Jeg prøver dette for å få kost og losji og litt penger.
Jeg tar også noen kurs på William and Mary College.
- Det skal ikke komme i veien for pliktene. - Vel...
Det er storartet. Jeg er glad på dine vegne.
- Får jeg jobben? - Faktum er at jeg ikke trenger hushjelp.
Dette var min manns forslag.
Jeg har oppdratt to unger på egenhånd, og nå skal de begynne på universitetet.
- Begge ble akseptert på Harvard. - Det er en god skole også.
Takk.
Så det vil bare bli Oliver og meg her hjemme.
Selv om jeg starter mitt eget catering-firma.
Men det er bare å innse, jeg trenger ikke å jobbe for pengene.
Og det gjør meg ikke til en av de kvinnene som er gift med en vellykket mann
og har dedikert livet sitt til ham og barna,
og så trenger bekreftelse på seg selv som menneske fordi barna drar fra henne,
ved å studere foto eller åpne et kunstgalleri
eller begynne med interiørdesign i sin manns kontor. Nei!
Jeg har et vidunderlig hus fullt av vakre ting.
Jeg har selv innredet dette huset. Jeg gjorde en fabelaktig jobb.
Ikke det at jeg nødvendigvis er en slave av materialismen. Nei.
Men jeg er stolt over det jeg har oppnådd,
selv om noen mennesker finner livet mitt vemmelig. Vemmelig er et for sterkt ord.
Nei, jeg vil ikke si at mange mennesker respekterer valgene jeg har gjort,
selv om kvinner ville det. Kvinner som meg.
Men jeg bryr meg ikke om hva de synes, for jeg utstår ikke dem.
Det jeg prøver å si, Susan, er at jeg ikke trenger en hushjelp.
Vel, takk for intervjuet, lykke til, og Gud velsigne deg.
Jeg vil at du skal forstå
at hvis jeg ansatte deg, ville livet mitt sannsynligvis forandre seg.
Du ville bli et nytt element i huset.
Vel...
La meg vise deg rommet ditt.
Hei. Hei. Hei, Bennie. Dumme bikkje.
Hei, Bennie.
Kom igjen. La oss se om han biter på igjen.
Bennie. Her.
Ja, dum.
Bennie-gutten. Bennie-Bennie-Bennie-gutten. Ja.
Å, så flink gutt. Flink gutt. Søte bisken.
Han er flink gutt. Vår søte Bennie-gutt.
Ja, en pen bisk. Pen bisk.
Roses hus.
- Susan, er det til meg? - Det er til Josh.
- Venter du en telefon? - Larrabee sa han skulle bekrefte lunsjen.
Jeg prøver å få ham som klient.
Ryktet sier at han vurderes for en regjeringspost. Jeg skulle ønske han ringte.
Det gjør han.
Har du hatt sjans til å se over kontrakten for meg?
- Hvilken kontrakt? - På konsulat-lunsjen jeg skal lage.
- Nei, men jeg skal lese den i helgen. - OK.
Nei. Nei, ikke OK.
Jeg må signere den i morgen. Jeg ga deg den i forrige uke, men den er sikkert i orden.
- Jeg kan lese den nå. - Å, nei, glem det.
Nei. Hent den.
Klart det.
Hva? Hva er det?
Det er en flue. Hvor forsvant den?
På kjøleskapet.
Stå i medvind.
Hva sier du til det?
Ikke dårlig, he?
Jeg beundrer teknikken din.
Hallo.
Mr. Larrabee, hei. Hvordan står det til? Nei! Nei, nei, det er ikke for sent.
Kan du bare vente litt, jeg må ta den andre telefonen?
Mange takk.
Ja, sir. Det ser jeg også frem til.
Nei, nei, nei. Klart du ikke forstyrrer meg.
Advokater, vi sover aldri.
Jeg er tilgjengelig for deg, sir, 24 timer i...
Hvem lot kjøkkenapparatene stå på? Det høres ut som Gud vet hva!
Jeg må ha kommet borti noen brytere da jeg ryddet opp. Du vet hvordan det kan skje.
Jeg har gode nyheter.
Det blir lunsj i morgen med Larrabee.
Jeg skal møte ham på klubben hans i Philadelphia.
Han er min.
Se hvor gal du er etter deg selv nå.
- Jeg beklager. - Ikke beklag deg.
Jeg har den antakelsen at alle menn skylder en beklagelse til kvinnen de bor med.
Du er så full av piss.
Så, hvor er den lille kontrakten din?
Kanskje jeg kan heve prisen din, he?
Hvor er den?
- Er du sikker på at det er greit? - Honoraret mitt stiger.
Du får ta meg mens du har råd.
- Jeg vil ikke at du skal lese den. - La meg få den.
Jeg har deg, og du slipper ikke unna.
Slipp meg.
Slipp meg. Slipp.
Å, Herregud!
Du tror visst at du er ganske sterk?
Hva i helvete er galt med deg?
Hvis du er med en kvinne over lengre tid, så vil du til slutt spørre henne om det.
Hvis hun ikke svarer, så er det et problem.
Og når problemene begynner, så kommer de mot deg fra retninger du ikke ville forventet.
Oliver var et enkelt bytte.
Jeg tror vårt firma kan gjøre mye for deg,
spesielt hvis ryktene er sanne.
Vel, det kan bli en høring for å bekrefte det i Senatet i fremtiden.
- Vi kan definitivt hjelpe med det. - Ja. Kelner...
- Hva er i veien? - Ikke noe. Det går bra.
- Kan jeg få noe mer kaffe, takk? - Selvsagt, sir.
Når det gjelder høringen i Senatet,
så bør vi kanskje ta en personlig...
Oliver?
Tror du at du har hjerteattakk?
- Ring etter ambulanse. - Tørk bort de greiene fra haken hans.
- Hold ut, Oliver. - Ring kona mi.
Det går bra.
- Noen ringte etter elekt... - Er her.
Hvordan går det?
Du er kanskje det eneste mennesket jeg har det bedre enn.
Kona mi stakk meg i magen.
Med en neglefil denne gangen.
Hun er manikyrlærling.
- De gjør bra med penger. - Jeg prøver å finne en lege til deg.
De føler seg alltid dårlige etterpå.
Mr. Rose? Jeg er Dr. Gordon. Dette er min kollega.
- Dr. Hillerman. Larrabee ringte oss. - Hvordan er de vitale tegnene?
- Vi var her først. - Vi kommer hvert øyeblikk.
Ta det rolig. Kan du ikke se at fyren dør der borte?
- Har noen ringt kona mi? - Ja.
Jeg må skrive en lapp til henne i tilfelle hun ikke rekker det.
- La oss få ham inn på intensiven. - Jeff, kom igjen.
Jeg får tilbake pennen når vi er der.
- Er kona mi her? - Jeg tror ikke det.
Gi meg noen røntgenbilder.
Du må svelge noe kontrastmiddel. Men du vil like det. Det smaker peppermynte.
Ikke noe er viktigere enn forretter.
Det er der folk danner sitt førsteinntrykk.
Det er en viktig telefon til deg.
Hallo?
Å, Herregud.
Å, Herregud. Greit. Jeg drar med en gang.
- Min mann har hatt et hjerteattakk. - Moren min...
Ikke bekymre deg. Lunsjen din kommer til å bli bra. Alt kommer til å bli bra.
Røntgenbildene viser en skramme i spiserøret. Det er kjent som hiatal hernia.
Rett der.
Smertesymptomene er nesten identiske til angina.
Stress, kaffe, sterk mat, gass.
Nervene blir irriterte. Du vet hvordan det er. Ikke behagelig, men ikke fatalt.
Kan du få en slik hiatal hernia ved å
bli presset mellom noens ben?
Nei.
- Så jeg kommer ikke til å dø? - En gang, men ikke i dag.
Mange takk.
- Du kan vente her. - Mange takk.
Oliver. Du lever.
Ja, det var noe annet. Det var ikke hjertet. Det var en brist. Et sår.
- Du lever. - Ja.
- Hva skal du gjøre? - Vente på at Barbara henter meg.
- Jeg skal vente med deg. - Bra.
Tror du vi kan få den sykepleieren til å komme tilbake med en flaske muskolje?
- Hun burde komme hvert øyeblikk. - Ja.
Det er dårlig luft på steder som dette.
- Jeg kjøpte nok alkohol til hele turen. - Takk.
Jeg husket ikke om du ville ha med eller uten sitron, så jeg tok med noe i tilfelle.
Takk, Gavin.
Alle de livene som skjer der ute,
mennesker vi aldri vil møte, erfarer ting vi aldri vil oppleve.
Det kan vi ikke.
Du tror du vet hva som vil skje i ditt eget liv på dette punktet, men...
- Men det vet du ikke. - Du vet ikke.
Det er når du tror at du har funnet ut av det
at, bingo, noe skjer som spenner bein på deg.
Hvorfor tror du Barbara ikke kom på sykehuset?
Jeg vet ikke. Hun hadde sikkert en god grunn.
Hei, Bennie. Kom her, skatt.
Hvor er alle sammen, he?
Du er vel den eneste som bryr seg om meg i denne familien.
Oliver.
Du aner ikke hvor glad jeg er for å se deg.
- Du kom ikke på sykehuset. - Nei.
Nei. Vel, jeg ringte og
vel, alt så ut til å være under kontroll.
Jeg bare... Jeg ville ikke forstyrre deg.
Forstyrre meg? Vel, jeg gjorde ikke stort. Bare døde.
Oliver. Du var ikke døende.
- Du ringte ikke engang. - Jeg ringte selvsagt og snakket med noen.
- Ikke med meg. - Vel, jeg snakket med en sykepleier,
og hun sa du ikke var døende.
Vel, jeg trodde jeg var døende.
Jeg skrev en lapp til deg i tilfelle du ikke rakk det.
Jeg kan ikke lese håndskriften din.
Jeg var i en sykehusseng mens jeg ble trillet til intensiven under uutholdelig smerte.
Det står:
"Min elskede. Når du mottar dette, så er jeg kanskje død."
"Mitt liv var morsomt...
..helt hinsides mine drømmer."
"Alt jeg har og er, skylder jeg deg."
"Du ga meg mot til å overgå det jeg vet jeg er,
styrke til å..."
Å, her hadde jeg en spasme.
Jeg kan ikke lese det, men neste setning sier:
"Jeg ligger her og føler livet ebbe ut."
"Jeg klamrer meg til bildet av deg."
"Jeg skal ta deg med meg til evigheten."
"Jeg verdsetter deg."
"Og takker Gud for deg."
Jeg hadde ikke styrke til å signere det.
De ville nok...
De ville nok fortalt meg hvem det var fra.
Jeg fatter ikke at du ikke ringte oss på skolen, mamma.
Jeg så ikke noe poeng i å uroe dere før det var noe å uroe dere for.
Moren deres ville ikke forstyrre noen i dag.
Ja, vel, du skulle allikevel ha ringt.
Det skulle du.
Moren deres ville ikke uroe dere uten grunn.
Det viktigste er at faren deres lever.
Vi har alltid vært en familie som har kommunisert.
Hvis det er noe viktig som skjer, så burde alle få vite om det.
Det er regelen.
Ja.
- Hva er det som skjer? - Jeg er veldig oppskaket.
Klokken er tre på natten. Slå av TV.
Jeg var ikke sikker på hvorforjeg ikke dro på sykehuset, men jeg tror jeg vet det nå.
Jeg vil bare vi skal legge denne dagen bak oss, OK?
OK.
Jeg skulle kjøre til sykehuset, men jeg visste at du var OK.
For jeg tror aldri at noe veldig grusomt kan skje med meg eller ungene eller deg.
Og jeg skulle ut på motorveien,
og plutselig hadde jeg en sterk følelse av at du var død.
Og jeg visste hvordan det ville føles å være alene i dette huset,
og ikke ha deg i mitt liv.
Og jeg ble så redd at jeg måtte stanse.
Du trenger ikke å være redd lenger.
Jeg ble redd fordi jeg følte meg lykkelig.
Du var lykkelig fordi jeg var død?
Jeg var lykkelig over å være fri.
Som en vekt ble løftet.
- Som en vekt ble løftet? - Ja.
Så hvordan skal jeg svare på det? Du sier at du skulle ønske jeg var død?
Jeg trodde det var viktig.
Jeg tror du skylder meg en unnskyldning, Barbara.
Hvis du har noe å si, så vil jeg gjerne høre det.
Jeg vil skilles.
Nei, det vil du ikke.
Det får du ikke lov til.
Jeg har tenkt mye på dette.
Jeg vil ikke være gift med deg lenger.
Hvorfor vil du skilles?
Gjorde jeg noe? Har jeg ikke gjort noe?
Jeg kan ikke gi deg detaljer, Oliver.
- Vel, prøv. - Jeg vil ikke prøve.
Er det noen andre? En annen mann?
Nei.
- En kvinne? - Det kunne du ønske.
Det er jeg som burde be om skilsmisse.
Jeg ble sendt på sykehuset i hui og hast med alvorlig...
Fordøyelsesbesvær.
Du er en ekspert på å få meg til å se ut som en dust.
OK, OK, OK. Jeg beklager.
Det er jeg som er et dårlig menneske. Bare legg skylda på meg for dette.
Nei! Nei. Jeg tror jeg trenger...
Jeg tror du skylder meg,
etter så mange år med et ganske så godt ekteskap, en god grunn.
Jeg jobber ræva av meg for å kunne gi deg et godt liv,
og du skylder meg en ordentlig forklaring.
Så la meg høre det. Kom igjen, la meg høre det. La meg høre det.
Fordi,
når jeg ser deg spise,
når jeg ser deg sove,
når jeg har sett på deg i det siste,
så har jeg bare villet slå inn ansiktet ditt.
Kom igjen, slå inn ansiktet mitt. Kom igjen. Vil du slå inn ansiktet mitt?
Neste gang slår jeg tilbake.
Og du får finne deg en jævla god advokat.
Den beste dine penger kan kjøpe.
- Hva vil hun ha? - Støtte til barna.
Jeg har alltid tatt vare på ungene mine.
Og de blir 18 om ett år, noe som gjør det lett for deg.
- Hva med bidrag? - Barbara, mot mitt råd, ønsker ikke bidrag.
Jeg tjener penger på firmaet mitt. Jeg kan underholde meg selv.
Vel, jeg er en heldig fyr.
Klienten min er mer enn rettferdig, Mr. Rose.
Hun sa fra seg bidrag og vil si fra seg en andel i din forretningsvirksomhet
mot at hun får huset med alt innhold, med unntak av barberutstyret ditt og...
klærne hans?
- Alt jeg har tjent gikk til det huset. - Jeg fant det huset.
Alle møblene som er der er der fordi jeg plasserte dem der. Det er mitt hus.
Hvis klienten din har sluttet å jamre, så forklar henne
at en kone ikke automatisk får huset.
Jeg trodde du sa til henne at hun hadde krav på alt.
- Jeg sa hva? - Ja.
Her er det.
Jeg siterer: "Min elskede."
"Når du..."
Fy søren for en håndskrift.
"Når du mottar dette, så er jeg kanskje død."
"Alt jeg har og er, skylder jeg deg."
Skrev du dette, Mr. Rose?
Unnskyld meg, Mr. Thurmont, din bitte-lille meitemark av en pikk,
kan jeg snakke med min kone, takk?
Selvsagt.
Hvis dette er en konkurranse om hvem som kan synke dypest raskest, så har du vunnet.
Ved å vise ham brevet mitt,
så har du sunket under det dypeste laget av forhistorisk froskedritt
på bunnen av New Jersey-sumpene.
Jeg ville kanskje ha gitt deg huset, men nå skal du aldri få det.
Du skal aldri få det huset.
Forstår du?
Du skal aldri få det huset.
- Det får vi se på. - Ja, det får vi se på.
Kanskje jeg ikke skulle ha vist deg det brevet.
Kjære jente. Innen dette er over,
så vil du tenke på denne dagen som et av dine lettere øyeblikk.
Hva kaller du 500 advokater på bunnen av havet?
En utmerket begynnelse.
Jeg pleide å mislike slike spøker.
Nå ser jeg på dem som enkle sannheter.
Advokater...
Hallo.
Skatt, jeg kan ikke snakke akkurat nå. Jeg er sammen med en klient.
Elsker deg, savner deg, vil ha deg. Ha det.
Jeg giftet meg nylig.
Det var det siste jeg trodde jeg ville gjøre etter det som skjedde med Rose-ekteskapet.
Når det gjelder kvinner, så håper jeg at jeg er en bedre mann nå enn jeg var.
Jeg vet at jeg er en bedre advokat når det gjelder skilsmisse.
Jeg skal aldri gjøre en slik feil igjen som jeg gjorde med Oliver.
La oss konsentrere oss om jobben i hende.
Hun vil ha huset. Du vil ha huset.
- Det er jeg som bor på et hotellrom. - Det skal ikke vare lenge.
- Hun hevder at hun fant huset. - Hun gjorde det, ikke sant?
Ja, men det er ikke poenget. Hun sier at hun gjorde det til det det er. Det gjorde hun ikke.
Jeg holder ikke oversikt, men hvis jeg gjorde det ville det være 83 mot 6 i min favør.
Av alle godsakene.
De vidunderlige Staffordshire-hundene.
Jeg fant det meste av Staffordshire- porselenet. Og Art Deco-teppet og...
Og ovnen på kjøkkenet. Hun ville ikke ha kjøpt den hvis jeg ikke presset henne.
Sko. Det er det hun er flink til å kjøpe.
Jeg må ha hyller i skapet, ellers ville hun hatt dem overalt.
Her er den. Du kommer til å elske dette.
Sivilrett, hjemmel 16-9-0-4, paragraf C.
Jeg brukte denne for en gratis skilsmisse jeg gjorde for fetteren min Paulie. En taper.
Les.
"Ifølge punkt én og to i paragrafene..."
Her. Hopp ned til "Folk som lever separerte liv."
"Folk som lever separerte liv og ikke deler seng eller pensjon,
anses å leve fra hverandre
selv om de bor under samme tak..."
Selv om de bor under samme tak?
Ja. Denne loven ble laget for fattige mennesker.
Folk som ikke hadde råd til separate boliger. Men vi kan bruke den.
- Så jeg kan flytte tilbake. - Hvis din skilsmisse avgjøres i retten,
så viser det at du er knyttet til eiendommen. Og du kan se til at hun ikke selger unna ting.
Jeg kan jobbe med henne, få henne til å gi opp huset.
Nei. Nei, Oliver, ikke ha noe med henne å gjøre. Unngå henne.
Kvinner kan være mye ondere enn vi tror.
Aldri undervurder henne som motstander. Ikke snakk med henne.
Nei, nei, nei, det skal jeg ikke. Ikke bekymre deg for meg.
- Gavin, mange takk. - Greit.
Greit, kom igjen. Dra hjem.
- Dette er det mest idiotiske... - Nest mest idiotiske.
- Du kan ikke bo her. - Loven sier at jeg kan.
Hjemmel 16-9-0-4, paragraf C.
Sjekk det, søtnos.
OK, mamma, det er din tur.
La meg se i den posen.
Er det den du skal sette på toppen?
- Ja, det er det. - Bra.
- Josh, kan du plugge inn kontakten? - Greit.
- Det er en kortslutning. - Det er ikke en kortslutning.
En av kulene må være borti et støpsel.
Greit.
Du kan ta deg av det, Oliver.
Det er jul. La oss komme i feststemning.
- Jeg må gå ut. - Jeg har noe jeg må gjøre på rommet mitt.
- Å, Herregud. Huset mitt er i brann. - Mitt også, kjære.
Det er det, din idiot!
Vent.
Å, Herregud.
Omar, gjør noe.
- Brann. Brann. - Mamma.
- Ja. - Ring politiet. Jeg henter brannslukkeren.
991. 999. 911.
- Av veien. - Kommer gjennom.
"Én: oppbevares kjølig. To: hold den opp, trekk ut ..." OK.
- "Tre: stå tilbake, sikt bort fra ansiktet." - Gjør det.
- Pappa, fort deg. - Greit. OK, OK. Greit. OK, OK.
Pappa. Gardinene.
Det er over. Takk Gud for at jeg var her.
Hele huset kunne ha brent opp.
OK, OK. Jeg skal begynne å vaske.
Kanskje en rake eller en bulldoser.
Det trenger ikke å ha vært lysene.
Du vet alltid best.
Jeg vil ikke krangle om hvem som gjorde hva, men komme til en forståelse.
- Tiden går. - Jeg skulle gjerne vært ferdig med det.
Greit, hvis vi tar avgjørelsen i retten, så får advokatene alt.
Så jeg har kommet på en god løsning.
- Vil du høre den? - Ja.
Jeg forstår ditt synspunkt. Du har investert 18 år i dette ekteskapet.
Det er verdt mye. Enormt mye. $163.800.
- Hvordan kom du fram til det tallet? - Enkelt.
- Du gjør nesten det samme som Susan. - Hun er på universitetet, og burde tjene mer.
Barbara.
Det er ingen sammenligning mellom det hun gjør og...
Hennes lønn er en base, så jeg fordoblet den.
Og det var ikke nok, så jeg ganget den med tre,
og det er slik jeg fant frem til dette tallet.
Cirka $490.633.
Jeg skal gi deg det i kontanter. Det vil ikke bli lett.
Det kommer til å bli helvetes hardt, men jeg skal gjøre det.
Du trenger bare å si fra deg huset.
Du har fått mer ut av å kjenne meg enn jeg har fått ut av å kjenne deg.
Det skal jeg overhøre. Jeg fant dette huset. Jeg har kjøpt alt som er i det.
Med mine penger. Det er mye lettere å bruke dem enn å tjene dem, kjære.
Du hadde kanskje ikke klart å tjene dem hvis det ikke var for meg, søten.
Du fikk ikke serieorgasmer engang før du traff meg.
Du forventer at jeg gir deg selvtillit seksuelt,
selv nå når vi vemmes av hverandre?
Ikke la dette plage dere. Alt kommer til å ordne seg.
De røde områdene er hennes.
De gule er mine.
Grønt er nøytralt.
Kjøkkenet var vanskelig, men Barbara fant ut at vi kunne ha tidskvoter.
Og dette virker rasjonelt for dere begge?
Ja.
Oliver, min far pleide å si
at en mann aldri kunne overgå en kvinne når det gjaldt kjærlighet og hevn.
Hvorfor lar du henne ikke få huset? Det finnes andre hus. Og andre kvinner.
Nei, Gavin. Jeg kommer til å vinne, for jeg har fått henne til å akseptere grunnreglene.
Oliver, ingen vinner i denne saken. Det er bare nivåer av tap.
Jeg fikk flere kvadratmeter.
Beklager å forstyrre deg, men kan jeg låne en sovetablett.
- Sendte Oliver deg etter den? - Nei. Faktisk, nei.
Greit, du fikk meg dit.
Noe som er bra, for jeg liker ikke dette.
Det er hyggelig å se at noen fremdeles bryr seg om andre i dette huset.
- God natt, Susan. - Så det blir ingen piller?
Pus. Pus, vent.
Vil du at jeg skal ringe rundt for å finne et åpent apotek?
Jeg skal finne et.
- Skal jeg bli med? - Det er opp til deg.
- Dette er favorittbiltypen min. - Det er en Morgan.
Selvsagt.
Den er koselig.
- Hva var det? - En slags humpel.
Pus. Å, mein Gott.
Kan du gå inn i huset og hente en stor selvklebende plastikkpose?
- Selvklebende? - Ja.
Så mye for myten om ni liv.
Her, pus. Her, pus.
Pss pss pss!
Her, pus.
Her, pus. Her, pus.
Har du sett katten min?
Snakker du til meg?
Her, pus. Kom igjen, pus.
Her, pus.
Hvor er du, pus? Kom igjen.
Her, pus.
Kom igjen, pus. Kom igjen.
Her, pus.
Her, pus. Her, pus...
- Hva har du gjort med katten min? - Du slipper ut varmen.
Jeg vet at noe har skjedd. Kan du si hva som skjedde?
- Du drepte katten din, Barbara. - Hva?
Ja. Én jævla sovetablett, og pusen din ville vært i live.
Jeg måtte ut om natten for å kjøpe piller, og jeg rygget ut av oppkjørselen...
Skal det liksom skremme meg?
Hvis du ser etter trøbbel, Barbara, så har du funnet det.
Å, Herregud.
Hva forventer du? Du drepte katten min. Du gjør meg gal.
Kan du...? Jeg ber deg dra.
Nei, det er mitt hus, og jeg blir.
Ærlig talt er jeg bekymret for deg, Oliver. Du ser herjet ut.
Jeg føler meg storartet.
Jeg tar meg noe fri etter Larrabee-høringen.
Hvorfor tar du deg ikke fri før?
Vi må gjennom dette uten at noe kan utsettes på oss. Jeg vil ha deg på ditt beste.
Jeg er på mitt beste. Jeg skal ikke svikte deg.
Jeg er i fantastisk form.
Men takk for at du bryr deg.
- Mr. D'Amato. Det er noen på kontoret ditt. - Hvem?
- Bruk ord, Mary Ann. - Mrs. Rose.
Jeg syntes ikke jeg kunne la henne stå i resepsjonen. Hva med all... du vet.
Ja, jeg vet det. Ja, jeg vet det.
Barbara.
Du burde ikke være her, for det kan av noen anses som uetisk.
Vel, jeg er her, etisk eller ikke.
Det gjør vel ikke noe om jeg tar opp dette,
slik at ingen blir forvirret over hva som har blitt sagt?
Hva har du i tankene?
Vel, siden det er deg som rådet Oliver til å flytte inn igjen,
så tenkte jeg at du kunne råde ham til å flytte ut.
Hvorfor? Det høres ut som ting fungerer bra mellom dere, med røde og grønne områder.
Gavin, helt siden dette startet, så har jeg hatt problemer med å få sove.
De fleste morgener våkner jeg opp gråtende.
Jeg er lei meg. Det er kjipt.
Men i morges våknet jeg opp skrikende.
Og jeg klarte ikke å stanse.
Jeg trenger at dette skal ta slutt. Dette må stanse.
- Jeg foreslo å selge huset... - Nei.
OK. Det er dere begge enige i.
Gavin.
Jeg har ikke mye penger, men jeg kan betale deg.
Det er ulovlig.
Foruten penger,
hva skal til for å få deg til å hjelpe meg, Gavin?
Ta på deg skoene, Barbara. Jeg har ikke tent på føtter siden '82.
- Har du noen gang prøvd sint elskov? - Kan det gjøres på annen måte?
Kutt ut.
Dette er latterlig. Knepp igjen.
Vil du avgjøre dette? La oss sette oss ned og finne ut av det, finne et kompromiss.
- Det finnes ikke noe kompromiss. - Da kan jeg ikke hjelpe deg.
Verdt et forsøk.
Du vet hvor jeg er hvis du ombestemmer deg.
Noen ganger lurer jeg på hva som hadde skjedd hvis jeg hadde slått til på tilbudet.
Men det gjorde jeg ikke.
Jeg burde ha skjønt at tærne hennes i skrittet mitt var et rop om hjelp.
- Drittkjerring. - Dumme drittsekk.
- Tøyte. - Avskum.
- Skitt. - Rompis.
- God morgen, Susan. - God morgen.
- Jeg lagde noe niste til deg for turen. - Jeg er ikke sulten.
Du kan bli sulten senere. Kan du ikke pakke inn disse?
Det er noen ting jeg burde fortelle deg. Du skal begynne på universitetet.
- Du kan fortelle at du elsker meg. - Ja, jeg elsker deg.
Og narkotika - ikke bruk det. Og sex - ikke bli smittet av noe. Hva annet er det?
Når det gjelder kvinner.
Ikke bli styrt av følelsene dine.
Selv om du dreit deg ut, trenger ikke jeg å gjøre det, så ikke gi meg den dritten din.
Josh. Ikke dra på denne måten.
- Jeg er forbannet på deg. - Så hva vil du gjøre med det?
Vil du dra til meg?
Kommer det til å få deg til å føle deg bedre? Så kom igjen.
Hva skal du og pappa gjøre med hverandre når vi har dratt?
Ikke vær teit.
Faren din og jeg trenger tid alene til å finne ut av ting.
Innen sommerskolen har startet, så er det avgjort.
Så skal jeg lage feiringsmiddag og ta den med opp - eller dere kan komme hit.
Vi finner ut av det.
- Lover du? - Klart det.
- Du vet at jeg elsker deg. - Ja.
- Min søte jente. - Så...
Jeg kommer tilbake etter tingene mine.
Jeg håper på det beste for dere.
Ha det så lenge.
- Pass på deg selv, Susan. - Ha det.
- Ha det gøy, unger. - Ikke bekymre dere for oss.
Ha det.
Kom her, Bennie.
Da jeg var 15 ble jeg hektet på evolusjon, og alt sto klart for meg.
Vi kom fra søle.
Og etter 3,8 milliarder år med evolusjon, så er kjernen vår fremdeles søle.
Ingen skilsmisseadvokat kan tvile på det.
Vi kan ta henne. Hun har smokingmiddag i huset klokken 20.00 i kveld.
Den matkritikeren fra The Post ringte for å bekrefte tidspunktet.
Hun sendte meg et falskt varsel om en termittutrydding,
som sa at huset ble gasset, så jeg burde holde meg unna.
- Hun kan ha middagsselskaper. - Hun løy.
Hun kan lyve.
Hun tok to av mine Staffordshire-figurer.
Enhver forhandler ville gi deg minst $1000 for dem.
Hun finansierer sin middag med mine ting.
Jeg vil anmelde henne og kaste henne i fengsel.
- Det går ikke hvis du ikke har bevis. - Vent nå litt. Hvem sin side er du på?
Har hun snakket med deg?
- Har du knullet henne? - Overhodet ikke.
Hun var super. Hun var en turner.
Var hun?
Ja.
Hør her, Oliver...
Jeg mistet tråden.
Kom igjen, Gavin. La oss få henne arrestert.
Jeg synes ikke du burde bo i huset. Selg huset og del inntektene.
Nei. Du gir meg over. Du tror ikke jeg tør å kjøre løpet ut.
Du vil ikke inn i dette løpet, Oliver.
Jeg respekterer deg, Oliver. Du er en akademiker. Jeg er en akademiker.
Som en akademiker og venn, så sier jeg deg at på den ene eller andre måten,
så kommer du til å tape. Gi opp.
Jeg forstår det du sier.
Du er sparket.
Noen av rettene i kveld er nye.
Andre har jeg utvilsomt laget til dere før.
Men alle er mine favorittretter, og dere er mine favorittklienter.
Hallo, skatt. Beklager at jeg er sen.
Vel, jeg får la være å sitte nærme noen, for jeg er forkjølet.
Nå tror jeg at jeg skal gå og pisse på fisken.
Oliver, disse menneskene er mine klienter. Du ødelegger for firmaet mitt.
Jeg har matredaktøren fra The Post der ute.
Er alt i orden?
- Jeg ville aldri ha ydmyket deg slik. - Det er du ikke utstyrt til, skatt.
Går du så raskt, søten? He?
En familiekrangel ser ut til å utvikle seg.
Jeg vet ikke om vi burde dra, men jeg anbefaler definitivt å hoppe over fiskeretten.
Nei.
Hva gjør du?
Ser dere hva hun gjør? Så dere det?
Ut av bilen, kjære.
Du må drepe meg.
Jeg mener det, Oliver.
Det tør du ikke.
Kom igjen. Kom igjen.
Dette er absurd. Det er helt absurd.
OK, hanskene er av.
Jeg vil ikke lage en scene.
Jeg bor i dette nabolaget også.
Men hanskene er av.
Feiging.
Gjestene dine ville ha elsket dette.
Jeg forventet litt bedre fantasi fra deg, Ollie.
Jeg får gå og rydde opp.
Ikke Staffordshire-porselenet.
- Du elsker det like høyt som meg. - Høyere.
Ikke rør den.
Hva er det du gjør?
- Gi meg den. - Slipp.
Gi meg den.
Au!
God natt.
Bennie?
Bennie.
Bermuda-høytrykket holder været varmt i Potomac-området.
Det ser ut til å bli rundt 32 grader i dag.
Ikke en god dag for anstrengende trening.
Godt råd, spesielt hvis du har pusteproblemer.
Sara Murphy er på Pentagon
med en rapport om kvinner fremdeles synes menn i uniform er sexy.
Så langt var det et ganske vanlig skilsmisse-scenario.
Noen få blåmerker, noen knuste tallerkener, en nedpisset fisk.
Men jeg synes du burde ta en drink før neste del.
Det er to dilemmaer som herjer i den menneskelige hjerne.
Hvordan holder du på noen som ikke vil bli?
Og hvordan blir du kvitt noen som ikke vil gå?
VI MÅ SNAKKE KLOKKEN 21.00 I VÅR SPISESTUE
MR. OLIVER ROSE VIL MØTE
Jeg åpnet en god gammel en for å la den puste.
Du ser vakker ut.
- Jeg føler meg bra. - Det gjør jeg også.
Larrabee-høringen gikk bra i dag.
Jeg ble overrasket, gledelig overrasket, over invitasjonen din.
Mange takk for vinen. Jeg håper den ikke er forgiftet.
Det samme her.
- Vi har rotet ting til, Oliver. - Det skal være sikkert.
- Jeg vil leve et normalt liv igjen. - Det vil jeg også, Barbara.
Når vi sitter her som dette er det vanskelig å tro at vi ikke kan være lykkelige.
Vi kan være lykkelige, bare ikke sammen.
Jeg vil be deg én siste gang om å dra.
Jeg kan ikke gjøre det. Jeg vil ikke.
Du tjener så mye penger, Oliver.
Du kan kjøpe et nytt hus og erstatte alt.
Unntatt deg.
Det er kanskje vanskelig å tro, men jeg elsker deg fremdeles.
Jeg vil fremdeles
ha deg.
- Jeg finner det vanskelig å tro. - Du skjønner ikke at jeg ikke vil ha deg.
Vel, jeg... Ja, jeg har et problem med det, ja, jeg mener,
Jeg synes jeg er et godt menneske...
Hva kan vi gjøre for å lappe ting sammen?
- Jeg vet ikke. - Fortell meg.
- Jeg kan ikke. - Vær så snill.
- Jeg vet ikke. - Vær så snill og fortell meg det.
- Bare fortell meg. - Kutt ut.
Jeg antar at du ikke vil snakke om det.
Nei, jeg vil ikke snakke om det.
Oliver.
Hvis du ikke drar herfra nå, så har du ingen idé om hvor langt jeg vil gå.
Hvor langt? Fortell meg.
Vi har vært grusomme mot hverandre, men vi hadde noe - har fremdeles noe.
Kroken er ikke på døra ennå.
- Det er min. - Jeg er ikke overbevist.
Ingen som lager en så god paté kan være bare dårlige.
Det avhenger av hva pâtéen er laget av.
Voff.
Bennie?
En god hund til siste bit.
Faen ta deg.
Herregud.
Jeg skal gi deg lysekrona.
Barbara?
Faen.
Du kommer ikke ut. Jeg skal finne deg, søtnos.
Jeg kjenner dette huset for godt.
Hvor i helvete er hun?
Jeg er øverst nå. Og du er hjelpeløs.
Jeg kan gjøre hva jeg vil.
Kutt ut. Jeg mener det. Kutt ut.
Å, Herregud. Du lukter så skittensøtt.
Barbie... Vi trenger dette, Barbie. Ja...
Nei, ikke snakk.
Ikke snakk. Oliver...
Jeg vil hilse på den Hensynsløse Hevneren. Vær så snill.
Du har ikke kalt ham det på årevis.
Barbara. Barbara.
Å, ja.
Barbara... Ba...
Å, Herregud.
Var det like godt for deg som for meg?
Hva er det som skjer her?
Jeg beklager.
Jeg trodde du var Barbara.
Mr. Rose, hva er det som skjer? Er du OK?
Det går bra.
Hør her, Susan, jeg står midt oppe i noe nå. Jeg kan ikke snakke om det.
La meg åpne døren for deg.
- Går det bra med Mrs. Rose? - Ja, det går bra.
Hvor er hun? Er hun OK? Er du sikker på at hun har det bra?
Barbara. Susan er her.
- Hun vil vite om du er OK. - Aldri hatt det bedre.
Mange takk for at du stakk innom, Susan.
Kom utenfor med meg, Mr. Rose.
La oss gå.
Vent litt, jeg glemte noe.
Hva?
- Barbara. - Nei.
Mr. Rose. Mr. Rose.
Å, nei.
Å, mein Gott. Mrs. Rose.
Hva i huleste er dette?
Hei.
Jeg tok med en overraskelse.
Du er en dritt.
Jeg skal si deg noe.
Hvis du sier den er min, så kan du få alt i dette huset.
OK.
Den er min.
Barbara.
Barbara. Barbara, jeg beklager. Går det bra? Er du OK?
Er du OK...?
Vel, vel, vel.
Jeg vil gjerne hjelpe deg i bytte mot huset.
Nei.
Ikke ødelegg dette terrazzo-gulvet når du lander.
Det var bedre.
Jeg skal redde deg enten du liker det eller ikke.
Det fungerer ikke.
Den er for tung. Den vil dra deg av.
Det går.
Oliver.
Nesten.
Greit. Greit.
Jeg tror jeg kan svinge den over balkongen.
- Slutt. Slutt. Slutt. - Hva?
Jeg løsnet bolten. Jeg skulle slippe den på deg.
Den var god.
Gavin. Gavin.
- Gavin... - Susan, la meg stoppe bilen først.
Takk Gud for at du er her. Jeg trodde du aldri skulle komme.
De er der inne. De er blitt sprø.
Jeg antar at det ikke er noen grunn til å være noe annet enn helt ærlig nå.
Gjennom alt som har skjedd, har jeg alltid elsket deg.
Jeg vet det.
Og gjennom alt dette, så elsket du meg også, gjorde du ikke?
Kan du ta den, Oliver?
- Nei? - Nei, nei. OK, vi går inn.
Oliver. Barbara.
- Gavin. - Gavin.
- Gavin, hent en stige. - OK.
Jeg visste at alt skulle gå bra.
Gavin.
- Gavin. - Gavin.
Det skal gå bra med oss. Ser du de to vaierne?
Ja.
Hver av dem tåler minst 90 kilo.
Vi kommer.
Mein Gott. De er døde.
Litt av en historie, he?
Hva er moralen?
Hundemennesker bør gifte seg med hver- andre og kattemennesker med hverandre?
Jeg vet ikke.
Den kan være bare dette:
en sivilisert skilsmisse er en selvmotsigelse.
Kanskje pga. det som skjedde, så har jeg blitt for tradisjonell.
Kanskje det ikke er naturlig å være gift med den samme personen hele livet.
Foreldrene mine var det.
63 år.
Noen av dem var bra.
Så, se. Her er det.
Vi kan begynne.
Når det gjelder kona di,
så vil jeg be deg være generøs selv om det koster deg nattesøvn.
Det viktigste er å komme seg gjennom dette så raskt og enkelt som mulig,
slik at du kan bygge opp livet ditt igjen.
OK?
Eller,
du kan reise deg
og gå hjem
og prøve å finne fnugg av bevis
på det du elsket ved kjæresten din i ungdommen.
Det er ditt liv.
Tenk deg om.
Hei, hva gjør du? Jeg kommer hjem. Elsker deg. Ha det.